DETTA HAR HÄNT...
-Irriterande. -Hallå?
Rösten i ditt huvud.
Obeveklig, för alltid missnöjd.
Vad är det här?
Layla.
-Herregud, du lever. -Ja.
Är det allt? Jag har messat och ringt dig i månader.
Min kropp vill resa sig och vandra omkring.
Och jag vet inte ens om det förrän jag vaknar var som helst.
Konstigt, eller hur?
Jag uppmuntrar dig starkt att lämna tillbaka den.
Här, ta den.
Det var konstigt. Förlåt för...
Jag ber inte igen.
Herregud!
Du kommer inte att dö.
Låt mig rädda oss.
Nej, nej.
Är du där?
Inte?
Trodde inte det.
Hej, polarn.
Det är helt galet här.
Vad hände? Vad är det?
De säger en vattenläcka, men det ser inte ut så.
Har nån sett säkerhetsfilmerna?
Jo, jag skulle just göra det.
Jag tror jag borde följa med dig. Okej?
Jag kanske har information om den.
-Okej, kom. -Ja.
Säg inte till Donna att jag släppte in dig.
Jag måste varna dig.
Det du kommer att se kommer att smälta din hjärna. Okej?
-Kom igen. -Lyssna på mig.
Det är som Area 51, galet som MI-6. Okej?
-Okej. -Är du redo?
Ja.
Rulla bandet.
Är det du, Scotty?
Fortfarande Steven. Och ja, det är jag.
Titta, här kommer det.
Gråter du?
Ja, lite. Titta, här kommer det. Vänta på det.
Vänta.
Hur länge?
Annan vinkel. En annan...
Ja, just det. Vänta, här kommer det.
Nej, nej, vänta.
Varför går du in... Vad gör du?
Nej, vänta lite. Här kommer det.
Vänta. Bara lite till.
-Du förstörde toaletterna. -Jag har inte...
-Kompis! -Herregud.
Larry på vaktmästeriet kommer att skjuta dig.
Jag svär, en hund jagade mig, en stor hund, eller..
Baskervilles hund?
-En egyptisk schakal. -Nu har jag hört allt.
Herregud.
Spola framåt tills jag kommer ut.
Ja. Varför inte.
Låt mig göra det.
-Nu där. Ta en titt. -Ja...
Det är fortfarande du.
Det där är inte jag.
Museet tänker inte väcka åtal.
-Okej. -Men mr Grant,
vi har pratat med dina kollegor.
Ja?
Du har haft det jobbigt på sistone.
Ja. Lite.
Just den här gruppen läkare har en långvarig relation med oss.
Läkare?
VAR DITT BÄSTA JAG
De är underbara.
-Ja? -Jag kan boka en tid.
Okej. Ja.
Det ser faktiskt ganska fint ut.
De verkar vara väldigt bra lyssnare.
Det är de verkligen.
Det är typiskt personalavdelningen att säga, men...
Du är inte ensam.
Det är liksom en del av problemet, eller hur?
Innan du går... ursäkta frågan, men såna är reglerna...
har du nåt som tillhör museet på dig?
Nej, jag har inte tagit nåt. Jag svär.
Nej, inget.
Ja.
Det var det. Jag fick sparken.
Jag klandrar dem inte. Jag är en vandal.
Jag hittade saker gömda i min lägenhet.
Jag svär. Jag skämtar inte.
Det är värt att utforska.
Om jag hittar det förvaringsskåpet,
kan det vara min enda chans att bevisa att jag inte är galen.
Tack.
-Hej. -Hallå.
-Är det bra? -Ja.
Det här är den femte filialen jag har varit till.
Jag letar efter mitt förvaringsskåp. "Steven Grant".
Om det inte är under Steven Grant, kan det vara "Marc".
Jag har inget efternamn, bara Marc.
Kan du söka upp det, om det är okej?
-Jag vet att det låter... -Självklart. Jag känner dig. Nummer 43.
Jag glömmer inte.
Okej.
Herregud.
PASS
FÖRENTA STATERNA
"Marc Spector."
Det är inte sant.
Den finns på riktigt.
Jag skulle säga att du är en kompass, men du pekar inte norrut.
Steven, jag vill att du lyssnar noga på mig.
Marc?
Där är han. Här kommer han.
Hej, mannen i spegeln. Jag undrade om du skulle dyka upp igen.
-Jag vet att du är rädd. -Lite, ja.
Du skulle inte se det här.
Inte? Lite sent för det.
Är det meningen att jag ska vara nån sorts galen hemlig agent?
Det är mer komplicerat än så.
Mer komplicerat? Vad? Är jag besatt?
-Är du en demon? Eller... -Du är i fara, och jag kan rädda oss,
som jag gjorde igår kväll.
Men jag kan inte låta dig blanda dig i vad jag har kvar att göra.
Så här kommer det att bli.
Du ska gå och lägga dig på den där sängen.
-Du ska ta en skön tupplur. -Skojar du?
Jag kommer aldrig att somna igen. Hör du mig?
Jag bryr mig inte om hur snygg du är.
Berätta vad du är. Vad är du?
-Vill du veta det? -Ja, för... Ja.
Jag tjänar Khonshu. Jag är hans avatar.
Vilket betyder att du också är det. På sätt och vis.
Vi skyddar de utsatta
och utdelar Khonshus rättvisa till dem som skadar dem.
-Khonshu? -Ja.
Den egyptiska månguden?
Det är det dummaste jag någonsin hört.
Jag äter en bit biff och sen, pang, blir jag tokig.
Herregud. Jag får en panikattack.
-Ett avtal med Khonshu. -Måste till sjukhuset.
Det avtalet säger att du inte ska blanda dig i.
Ge mig kroppen nu. Låt mig avsluta det här, så sticker jag.
Vill du ha min kropp? Okej, visst.
Marc, vad sägs om att jag tar den här väskan full av olaglig skit?
Och jag går direkt till polisen.
Och de burar in mig så att jag inte skadar nån annan.
Förhoppningsvis kommer de att ge mig tillräckligt med piller
så att jag kan få dig ur skallen!
Herregud.
Ge tillbaka den, din idiot.
Marc? Var har du varit?
Layla?
Vad tusan händer? Är Steven din senaste falska identitet?
Jag trodde du pratade i kod när vi pratade på telefon.
Hur hittade du mig?
Jag spårade din telefon.
Jag trodde att du ville det, när du slog på den.
Ja. Visst.
Du kunde ha gett mig ett tecken på att du lever.
Jag trodde att du var i fara, eller kidnappad igen.
Men du har ju dräkten. Den skyddar dig.
Sen tänkte jag att du blivit överfallen utan dräkten.
"Tänk om han inte har den?"
-Håll inte så hårt i min axel. -Var ska jag hålla?
Som en viktoriansk hertiginna.
Var ska jag hålla?
Ser du spiralen som du försatte mig i?
Det är inte okej? Jag är din fru.
Förresten, det här är ett bra tillfälle för dig att säga nåt.
-Ifall du inte inser det. -Förlåt... Sa du fru?
Min... Är vi gifta?
Jag tror vi tappade den som jagade dig.
-Sluta låtsas. -Jag låtsas inte. Jag...
-Sluta prata så där. -Jag pratar så.
-Hoppa av motorcykeln. -Nej. Vänta. Snälla du.
Jag ska berätta allt, ta mig bara till min lägenhet.
Ta mig hem.
Okej.
Hon borde inte vara här.
Få henne härifrån. Du har tagit dig vatten över huvudet.
Jag vill ha mitt liv.
Jag förstår det.
Nej. Förlåt, jag pratade inte med dig, jag pratade med mig själv. Typ.
-Är det din lägenhet, Marc? -Jag heter Steven.
Bor du här med nån annan?
Nej.
Nej, det är mammas lägenhet.
Så ni pratar igen?
Marceline Desbordes-Valmore?
Japp.
Hon är min favoritpoet.
Nej, hon är min favorit.
Det är sjukt.
Så du lär dig franska och hieroglyfer?
Ja, det är inte så imponerande egentligen.
Hieroglyfer är inte ett helt språk.
-Det är mer som... -Ett alfabet.
Ja, och... Man måste kunna
-egyptiska för att läsa det. -Visst.
-Till exempel den här. -Begravningsriter.
Nån känner till deras egenheter. Du.
-Det är fantastiskt. -Ja.
-Förlåt, jag menade inget illa... -Nej. Jag tror inte på det här, Marc.
Använd vilken accent du vill. Ja.
Låt oss få det överstökat. Du skickade papperen men skrev inte under.
Gjorde jag?
Det här är vad du ville.
Titta här.
Du sa trots allt att vi borde gå vidare.
Okej. Skilsmässa?
Ja, gör vi det eller inte?
Jag skulle aldrig skilja mig.
Vad gör du?
Du verkar helt underbar.
Den här Marc, å andra sidan, verkar vara en dumskalle.
Jag vet inte hur jag ska förklara det.
-Steven. -Du behöver inte tro mig.
-Steven, lyssna. -Jag tror ärligt talat inte det själv.
-Jag kan bara försöka... -Du gör ett misstag.
-...visa dig vad jag hittade. -Steve...
-Jag hittade den här väskan. -Steven, nej... Lyssna på mig.
-I den finns alla möjliga... -Sluta nu.
-...saker. -Visa inte henne.
-Det mest intressanta... -Du kommer att få henne dödad.
Mest intressant är vad?
Om du visar henne skarabén, är du ansvarig när de tar henne.
-Ingenting. -Ingenting?
Ingenting. Glöm det.
-Vad är det i den? -Ingenting... Vänta...
För tusan.
Skarabén som pekar på Ammits ushabti? Det vi kämpade sida vid sida för.
-Nej... -Vad är det här för enmansshow?
Så att du kan behålla den själv?
-Nej... -Efter allt vi gått igenom...
Bara sluta! Ska jag tro på allt du säger med den här instoppad i,
-vadå, en gymväska? -Ta den, du kan få den.
Ta den. Jag vill inte ha den. Jag svär. Ta den.
Jag är inte Marc Spector.
Jag heter Steven Grant. Jag jobbar i en presentbutik. Jag gjorde det.
Jag tror att jag är i verklig fara,
och du är kanske den enda som kan hjälpa mig.
Snälla.
Minns du verkligen inte varför vi har letat efter den här?
Våra äventyr.
Eller vårt liv tillsammans?
Jag önskar att jag kunde.
Steven Grant, får vi prata med dig.
Ser du? Herregud, de har kommit för mig.
-Varför? -Jag vandaliserade toaletterna.
Ja, vänta lite.
Steven Grant?
-Ja? -Inspektör Fitzgerald och Kennedy här.
Ja, ett ögonblick.
Hej, inspektörerna.
Steven Grant?
Jag tror det, ja. Jag menar ja.
Det är jag, 100 procent Steven Grant.
Förlåt, jag har haft en konstig dag.
Får vi komma in, mr Grant?
-Just nu är ingen... -Tack.
Är nån annan här med dig?
Här med mig? Nej, bara jag och min fisk.
Ja.
Så...
Ja.
Handlar det om toaletterna?
För det har åtgärdats. Jag har fått sparken.
Och ja, det är...
Jag har en sömnstörning.
Och museet sa att de inte skulle anmäla mig
så länge jag gör avbetalningar. Den där...
De sa att det var okej.
-Vad är det här? -Det är en brevpress.
-Var har du fått den ifrån? -En brevpressbutik.
-Du är i besittning av ett stulet föremål. -Ja, jag...
Nej. Jag har den inte. Nej, den är inte här.
"Marc Spector?"
-Det är inte mitt. -Lustigt.
Han liknar dig på pricken.
Falskt pass och en tjuv.
Det är bäst att du följer med oss.
Gissa vad vi har här, Billy.
Berätta.
Vi har tagit en internationell rymling.
Det är ett misstag. Det är inte jag.
Marc Spector en legosoldat som stal från en utgrävningsplats i Egypten.
Så här gjorde de med arkeologerna.
Bundna och skjutna i bakhuvudet, avrättade.
Det är mörkt.
Nej. Jag gjorde det inte. Det var inte jag.
Så klart att du inte gjorde det.
Jag trodde att vi skulle till polisstationen.
Varför trodde du det?
Vänta här.
Nej.
Hallå. Ursäkta mig, kan du hjälpa mig?
Hjälp, snälla. Jag har blivit kidnappad...
Hon är också en.
Vad?
Du behöver inte slåss mot mig. Överlämna kontrollen.
Nej, jag såg vad du gjorde mot de där människorna.
-Det är inte som du tror. -Jag är...
Jag ger dig aldrig kontrollen igen.
Aldrig någonsin. Hör du mig?
Jag hör dig tydligt, Steven Grant från presentbutiken.
Herregud.
Förlåt att du fick vänta. Vi behövde bara en chans
att bättre förstå din situation. Har du nycklarna?
Nu tar vi av handbojorna. Så där ja.
Tack till er båda.
-Är de inte fantastiska? -Ja, de är underbara.
Okej.
Inte konstigt att din våg inte balanserar.
Det måste vara väldigt svårt att ha alla dessa röster i huvudet.
Steven Grant, Marc Spector, Khonshu.
Jag är nyfiken, tror du att Khonshu valde dig som sin avatar
för att du var lätt att krossa eller för att du redan var trasig?
Nej, jag är inte trasig.
Jag behöver bara lite hjälp.
Det är därför jag är här för att hjälpa dig.
Okej, vad är det? Ser du honom just nu?
-Det är ett privilegium jag inte har. -Döda honom!
Vad säger han? Säger han att du ska döda mig?
-Krossa hans luftrör! -Ja.
Kom bara ihåg att du inte behöver göra allt han säger.
Så innan du blir upphetsad och tar på dig manteln,
vill jag ta tillfället i akt att visa dig runt.
Det är allt han kan göra utan din hjälp. Kom.
Det här området brukade ha den högsta brottsligheten i hela staden.
Det var så mycket lidande, så mycket smärta...
God kväll. God kväll, allihop.
Det var verkligen hjärtskärande.
Nu låser folk inte sina dörrar på natten. De känner sig trygga.
Chase, är det tomaterna?
Du har gröna fingrar. Vad fint. Tack.
Men du vill inte berätta för nån.
Folk vill inte höra goda nyheter.
De vill hellre hålla fast vid sin rädsla och sin smärta.
-Get... -Vad? Ja.
Jag spelar mot dig sen.
Du förlorar igen.
Du är dödens, Jemela.
-Pratar ni alla kinesiska? -Mandarin.
Vi strävar efter att lära oss tre språk.
Vi lär varandra. Vi delar med oss av vår kunskap.
Är du hungrig?
Maten är gratis.
-Du är vegan, eller hur? -Ja.
Ja, det är jag också.
Du kanske vill prova linssoppan. Jag lagade den i morse.
Det är Victors recept.
Han är från Yucatán. Han är... Nej, han är väldigt rolig.
Här.
Jag vet att det är viktigt för dig att vara på rätt sida.
Khonshu försöker alltid snärja dem som har starkt moraliskt samvete.
Du har inget samvete.
Du behöver inte lyssna på honom.
Han får ofta raserianfall, som en tvååring.
Ingen av gudarna respekterar honom.
Kanske är det därför han är förvisad.
Jag straffar bara dem som redan har gjort skada.
Jag är sann rättvisa!
Vad säger han nu? "Jag är sann rättvisa"?
Kan du höra honom?
Inte nu längre. Jag var hans förra avatar.
Jag hämndens näve före dig.
Jag är inte näven av någonting.
Det är den lilla amerikanska mannen som bor inom mig.
Och det är Marc?
Soppan är väldigt god. Den är underbar.
Khonshu straffar dem som redan har gått längs den onda vägen.
Hans vedergällning kommer för sent.
När hämndens näve kommer
har folk redan lidit.
Ammit vet detta alltför väl.
Hon river upp ondskan från roten
och fäller sin dom innan nåt ont är gjort.
-Därför måste vi återuppliva henne. -Okej.
Men är inte det lite skumt?
Att lita på en konstig krokodilkvinnas omdöme?
Du behöver inte tvivla på hennes omdöme.
Ammit lyser upp vägen till det goda genom att utrota valet av det onda,
vilket för oss till skarabén.
Skarabén fungerar som en sorts kompass,
som leder oss till Ammits grav.
Hon är där ute och väntar och längtar efter att bli befriad.
Hej.
De grymma massorna förtjänar att möta hennes dom.
Och i kölvattnet av deras skrik,
utplånas ondskan.
Steven,
att existera i det ögonblicket?
Himlen på jorden.
Så, skarabén...
-Jag har den inte. -Inte?
Jag har den inte.
Du kanske vet vem som har den?
-Kanske Marc? -Gör det inte.
Säg inte hennes namn. Avslöja inte Layla. Ge mig din kropp.
-Nej, det vet jag inte. -Får jag prata med Marc?
Marc, vad har Khonshu lovat dig?
Att detta är ditt sista uppdrag? Blir du fri sen?
Tro mig när jag säger att Khonshu är en lögnare.
Det tar aldrig slut.
Ursäkta. Om Ammit dömer människor före en ond gärning görs,
dömer hon inte då en oskyldig person?
Jag menar, en tanke kan väl inte vara ond?
Jag tänker på att döda min chef hela tiden,
-men jag skulle inte göra det. -Steven...
Och ett barn? Skulle hon döda ett barn för nåt de kan göra om 30 år?
Jag är glad att du nämnde det.
Ibland är botemedlet ett litet smakprov på sjukdomen.
Skillnaden mellan medicin och gift är ibland doseringen.
Tänk på en sjuk lem.
Amputation, fruktansvärd och grotesk,
är nödvändigt för hälsan.
Men barnet är inte en sjuk lem.
Förlåt, är det vad...
Vill ni alla döda barn och så?
Det kanske bara är jag, men...
Jag drar en gräns vid mord.
Vet du vad det här är?
-Japp. Det är en käpp. -Det är...
Det är Ammits gåva till hennes första avatar.
Okej.
Den innehåller
en liten del av hennes kraft.
Jag vill inte använda den.
-Jag vill inte. -Gör det inte då.
-Jag kan inte hjälpa dig. -Jo, det kan du.
Jag behöver veta, var är skarabén?
Var är skarabén?
-Var är skarabén? -Nej.
-Var är skarabén? -Jag har den.
Du kan omöjligt förstå värdet av det du har.
Låt mig få den, jag kan bevara den.
Det finns inget för oss här, Marc. Fixa det, fixa det!
Kalla fram dräkten.
Förlåt, vad?
Kalla fram dräkten.
-Vad säger du? -Dräkten. Kalla på den.
-Dräkten? -Och förvara den här.
-Så blir det. -Kom.
Undan från henne!
Steven!
-Kom igen. -Det var grymt.
Här. Lås dörren!
Herregud.
Jag kommer att dö i en trollkarls grotta.
Nej. Lyssna på mig.
Du heter Marc. Du har en dräkt.
-Jag har sett dig i den. Ta fram den. -Nej.
-Var är du? Du måste slåss. -Släpp in mig!
-Nej. Jag kan inte. Sluta. -Släpp in mig.
-Snälla, sluta. -Lyssna på mig. Du heter Marc.
Ta fram den!
Släpp in mig.
Släpp in mig, Steven.
Var tusan är du? Du måste kämpa!
Snälla, sluta. Lämna mig ifred, båda två!
Hallå!
Du kan göra det här, jag lovar.
Steven...
Jag kan inte.
Jag är ledsen. Jag kan inte det.
Det är okej.
Vi får hitta ett annat sätt.
Kom igen. Kom så går vi.
Schakal. Schakal!
Vilken schakal?
Schakal. Schakal...
Kalla på dräkten!
Dräkten!
Det kunde ha varit mycket värre.
Steven, vad fan har vi på oss?
Hon sa att jag behövde en dräkt.
Den ceremoniella rustningen från Khonshus tempel, inte överste Sanders.
Jag vet inte hur den här skiten funkar...
Jag tycker att jag är snygg.
-Okej, var är skarabén? -Skarabén...
Vad är de här till för?
Ganska coolt faktiskt.
Jag gillar det.
Du ser annorlunda ut.
-Bort från mig! -Vänta...
Ge mig kontroll, Steven. Du klarar inte av det här.
Jag tror jag kan. Gå bort från henne.
Ja, jag ser dig, din fula prärievarg.
Du är på fel ställe, kompis. Du är på min gård nu!
Ja. Kom igen. Det är rätt. Kom igen.
Titta här.
Flyg som en fjäril, stick som ett bi, jag heter Steven med ett V.
Herregud. Här kommer du, kom igen!
Vad?
Jag gjorde det! Där fick du!
Layla! Såg du det?
Tror du att han har fått ett anfall?
Nä, titta på honom. Han är bara ett fyllo.
Vilken smäll.
Se dig omkring.
Nån blir skadad om du inte låter mig hjälpa.
Okej. Gör det. Ta kontroll. Tills vidare.
Ta bort den härifrån.
Kom igen.
Just det. Lite till.
Där fick du!
Nej. Var är den?
Skit!
Jag är ledsen, men den tillhör mig.
Jag kan erbjuda dig mat, kläder,
men jag kan inte erbjuda dig den här. Tack.
Jag önskar att du fick se världen vi skapar.
Så det är så här det är?
Att vara på insidan?
Ja.
-Det är hemskt. -Det är okej. Du är okej.
-Jag kan knappt röra mig. -Det är okej, bara andas.
Det blir lättare.
Hur länge har du gjort det här?
Jag vet inte. Länge.
-Jag gillar det inte. -Så länge.
Kan jag få tillbaka min kropp?
-Jag kan inte just nu, Steven. -Snälla.
Jag tar tillbaka den.
Vi har alltid lyckats hålla en mur mellan oss. Nåt har förändrats.
Den som styr kroppen har blivit starkare.
Reflektionerna hjälper, men för det mesta
går all viljestyrka till att vara en fluga på väggen.
Du kan inte hålla mig fången här. Du har ingen rätt.
Hela mitt liv...
Jag kan inte gå på dejt, eller ens hålla en guldfisk vid liv.
Jag förlorade jobbet. Det var du. Det var alltid du
som åt på mitt liv som en parasit.
När jag är klar, när jag har betalat tillbaka min skuld,
svär jag på att du aldrig kommer att se eller höra mig igen.
Jag lovar. Vi skulle inte vara vid liv om det inte vore för Khonshu.
Att tjäna är det pris jag betalar.
-Vadå tjäna? -Det som lämnar mig täckt av blod.
Det där blodet är på mina händer.
Du förstör människors liv. Allt du rör, förstör du.
Du skadar folk, du övergav din fru. Du lämnade henne.
Nej. Jag skyddar henne. Du vet inte vad du pratar om.
-Jo, det gjorde du. -Khonshu bevakar henne.
Han vill ha henne som min ersättare. Det får inte ske.
Du är en lögnare. Jag litar inte på dig.
-Du skadar. -Han får inte komma nära henne.
-Var tyst! -Jag låter dig inte skada nån.
Jag kommer aldrig att ge dig nån lugn och ro.
Håll klaffen!
Du ska hålla klaffen!
Du svor på att han inte skulle blanda sig i.
Jag vet. Jag tar hand om det.
-Du har bevisat att du inte kan. -Jag ska.
Otacksamma Marc, som ändrar villkoren i vårt avtal.
Du var inget annat än ett lik när jag hittade dig.
Tror du att du äger den här kroppen?
-Den tillhör mig. -Vi hittar skarabén.
För sent. Harrow har den.
Då hittar vi ett annat sätt.
Vi kommer först till Ammits grav.
Du vet att jag kommer att skydda dig med allt jag har.
-Du är värd att skydda. -Då gör jag vad som helst.
Då låter du mig gå.
Du tycker om det arbete jag ger dig.
-Vi behöver varandra. -Vi har ett avtal.
Om vi skulle skiljas åt, kanske du inte gillar nästa kandidat,
när och kär som hon är för dig.
Vart är vi på väg?
Vart tusan tror du?
BASERAD PÅ MARVEL COMICS
För information om psykisk hälsovård,
besök National Alliance on Mental Illness på NAMI.org
Översättning: Ulrika Lindfors-Davis